Pis. Der er gået halvandet døgn.
De har heller ikke fundet noget.
- Hvor ved du det fra? - Jeg ved det.
- Hvor langt har vi igen? - 100 km.
Det var ikke det, jeg mente.
- Vi er løbet tør. Igen. - Så går vi.
Vi er ikke i topform. Vi tager dem, når vores chancer er bedre.
På en bakke eller sådan noget. De går ingen steder.
Der er gået tre uger siden Atlanta.
Jeg ved, at du mistede noget der.
- Hun er sulten. - Hun er okay.
Hun klarer sig.
Vi må finde noget vand. Og mad.
Vi finder noget på vejen.
Der kommer regn før eller siden.
Jeg går derud. Ser, hvad jeg kan finde.
- Vær ikke væk for længe. - Jeg går med.
- Jeg har styr på det. - Har du tænkt dig at stoppe mig?
- Jeg fandt den her. - Hvad er det?
Den har vist kunnet spille musik. Den er gået i stykker.
- Tak, Carl. - Jeg tænkte, den var noget for dig.
Jeg sagde engang for sjov, at de her var et levn fra bodsskjorternes tid.
Kirken lavede faktisk bodsskjorter af hår.
Så kunne man tage den på og sone sine synder lidt.
Jeg ved godt, hvad en bodsskjorte er. Min far var religiøs.
Jeg var det også engang.
Hvis du får lyst til at snakke... Om din far. Eller om Beth...
Hold op.
- Når du er klar, er jeg her. - Du har ikke engang mødt dem.
- Jeg ved, at det gør ondt... - Du ved ikke en skid.
Du havde en opgave. Du skulle frelse din menighed. Men det gjorde du ikke.
Du gemte dig.
Du skal ikke lade, som om det ikke skete.
Vi kan godt ordne dem.
Rick har ret. Der er ingen grund til at bruge vores sidste kræfter nu.
Jeg kan ordne dem.
Din bror var også vred. Efter alt, hvad han mistede.
- Det gjorde ham dum. - Vi er ikke ens.
- Det var vi aldrig. - Men det er det samme.
Det er det bare.
- Er der noget? - Nej, her er for tørt.
- Måske skal vi gå tilbage. - Gå bare.
Jeg tror, hun reddede mit liv.
Hun reddede også dit liv, ikke?
Den var hendes.
Vi er ikke døde.
Det var det, du sagde.
Du er ikke død.
Jeg kender dig. Vi er forskellige. Jeg kan ikke lade mig selv...
Men du...
Jeg kender dig.
Du er nødt til at tillade dig selv at føle det.
Det kommer du til at gøre.
Sasha!
Hold formationen. Dæk hende. Hold det under kontrol.
Der røg planen.
Stop! Lad os komme væk.
Jeg sagde stop.
Far. Se.
Jeg går en runde ud i skoven.
- Må jeg gå med? - Nej. Kun mig.
Maggie?
Der er en dernede.
Jeg lukkede, og den er der stadig.
Lad os gå.
- Så det eneste, vi fandt, var sprut? - Ja.
- Det hjælper ikke. - Det ved han godt.
- Det gør det værre. - Ja.
Han er en voksen mand. Jeg ved ikke, om det her kan blive værre.
Det kan det godt.
Din bror. Han prøvede at hjælpe mig.
- Jeg ved ikke, om jeg klarer den. - Så gør du ikke.
Lad være med at tænke. Bare spis.
- Drik noget, Maggie. - Nej.
Okay. Så tal til mig.
Jeg regnede aldrig med, at hun var i live.
Efter det med far tror jeg ikke, jeg kunne.
Men efter det, Daryl sagde, håbede jeg, at hun var i live et sted.
Og så fik jeg at vide, at hun var, og så var hun det ikke...
At se hende sådan...
Det føltes, som om det aldrig havde været virkeligt.
Før var det her bare modgang...
Jeg ved ikke, om jeg vil kæmpe imod længere.
Det vil du. Det vil du.
Det er sådan, du er. Og måske... virker det som en forbandelse.
Men det tror jeg ikke, det er. Vi har kæmpet for at være her.
Vi må kæmpe videre.
Drik.
Det gør bare det hele værre.
Sådan som du opfører dig, er det dig, der gør det hele værre.
Du er altså blandt venner.
Vi er ikke venner.
- Daryl? - Nej.
- Daryl... - Lad være.
Hey? Vi kan klare det sammen.
Men kun sammen.
Sig, jeg leder efter vand.
FRA EN VEN
- Hvad skal vi ellers gøre? - Vi ved ikke, hvem det er fra.
Hvis det er en fælde, er vi gået i den. Men jeg tror, det er fra en ven.
Hvad hvis det ikke er? Hvis der er noget i?
- Hvad laver du? - Kvalitetssikring.
Det går ikke.
- Undskyld, Herre. - Frem med alt, hvad I har.
Kom nu.
Lad os komme videre!
- Der er en lade! - Hvor?
Hun havde et våben. Hun kunne have skudt sig.
Der er nogle, der ikke kan give op.
Ligesom os.
- Jeg prøver. - Nej, det er for vådt.
Han klarer sig.
Han kommer stærkt igen. Mere end nogen af os andre.
Jeg havde ondt af de børn, der vokser op nu. I det her.
Men jeg tror, jeg tog fejl.
At vokse op er at vænne sig til verden.
- Det her er lettere for dem. - Det her er ikke verden.
Ikke det her.
Måske er det.
- Måske. - Siger du det, giver du op.
- Det er realiteterne. - Vi må leve med det her.
Da jeg var barn, spurgte jeg min bedstefar -
- om han havde slået nogen tyskere ihjel i krigen.
Han ville ikke svare.
Han sagde, at det var voksensnak.
Så spurgte jeg, om tyskerne havde prøvet at slå ham ihjel.
Han blev helt stille.
Han sagde, at han var død, så snart han kom ind i fjendens område.
Hver dag vågnede han -
- og sagde til sig selv: "Hvil i fred. Nu skal du ud i krigen."
Og efter at have ladet, som om han var død i et par år...
Så kom han hjem i live.
Jeg tror, det er fidusen.
Vi gør det nødvendige, og bagefter får vi lov til at leve.
Men uanset hvad der er i Washington, så ved jeg, at vi klarer os.
For det er sådan her, vi overlever.
Vi siger til os selv -
- at det er os, der er dødningerne.
Vi er ikke dem.
Vi er ikke dem. Hey?
Det er vi ikke.
Vi er ikke dem.
- Du burde se at få sovet. - Ja.
Du må gerne hvile dig nu.
- Han var sej. - Ja.
Det var hun også.
Hun vidste det ikke selv. Men det var hun.
- Der var snavs i tandhjulene. - Tak.
Kom.
Se lige.
Den burde have ramt os hårdere.
Det gjorde den ikke.
- Hvorfor er vi her? - Derfor.
Jeg ser den.
Noah, drengen...
Han sagde, at han ikke vidste, om han kan klare det.
Sådan har jeg det også.
Vi klarer det.
Vi klarer det begge to.
Det er det svære.
Daryl reparerede den.
Det er da løgn.
Hej. Undskyld, jeg forstyrrer.
Godmorgen. Jeg hedder Aaron.
Jeg ved godt, at fremmede er farlige, men...
Jeg er en ven.
Jeg vil gerne tale med jeres leder. Rick, ikke?
- Hvor ved du det fra? - Hvorfor?
Jeg har gode nyheder.